Рух історично поінформованого виконавства в контексті культури ХХ–ХХI століття - М.-М. В. Любива (Українські культурологічні студії, 2020)
За останнє століття з’явилися нові музичні форми та виконавські практики, де наявний синтез спадщини багатьох стильових епох. Сучасні тенденції у виконавській творчості можна умовно поділити на три глобальні самостійні напрями – актуалізація, автентизм і авангард. Спостерігається утвердження нової парадигми, яка полягає у підвищенні ролі інтелектуального начала, у прагненні до вивчення музичного твору в контексті епохи, в очищенні традицій виконання від пізніших нашарувань. Виконавський тип автентичного напряму ставить завдання максимально точно відповідати уявленням композиторів минулого, відтворювати прийняті в різні історичні часи норми і традиції. Через те, що людина усвідомлює втрату своєї цілісності, традиційні форми мистецтва зазнають трансформацій та руйнацій, які викликали потребу звернення до культури бароко. Рецепція культури бароко сприяє відновленню культурної ідентичності, застерігає від полікультурної фрагментарності, створює умови для налагодження зв’язків між культурними епохами. Естетика бароко перетворюється на один із визначальних маркерів масової культури.