Фасилітативна медіація як соціокультурна практика - Покотило, Еліна (Українські культурологічні студії, 2024)
Вступ. Актуальною тенденцією у розв’язанні конфліктів є наголошення на ненасильницькій, менш травматичній та нерепресивній формі комунікації. Цей підхід фокусується на припиненні деструктивної поведінки та пошуку взаємовигідних рішень для учасників конфлікту. Методи розв’язання конфліктів кваліфікують як свідомі зусилля, сформовані на основі ціннісних міркувань. Така зміна відповідає тенденції до "демократизації" справедливості в логіці визнання індивідуальної автономії в ухваленні рішень, про що свідчить розвиток медіації як альтернативного методу врегулювання суперечок. У цій статті розглянуто ключові характеристики фасилітаційної медіації як специфічної практики управління ресурсами на сучасному етапі її розвитку з урахуванням досвіду медіаторів, які практикують у Сполученому Королівстві. Запропоновано цілісний підхід, який ураховує одночасне функціювання рольової, емоційної, часової та просторової структур у межах практики. Методи. Міждисциплінарний підхід, компаративний аналіз, індукція, дедукція, узагальнення, аналіз, синтез, описовий метод. Результати. Розглянуто функціювання діалогу в медіації на індивідуальному, міжособистісному та міжгруповому рівнях. Досліджено функціювання ставлення, дії, позицій та інтересів у процесі медіації. Розглянуто функціювання перспективи, соціальних ролей, неформальності та емоційної структури медіації, зокрема й емоційних правил. Висновки. Офлайн-медіація є унікальною формою посередництва, оскільки останнє відбувається за умови фізичної співприсутності учасників. Кожній з аналізованих структур властивий певний динамічний патерн. Патерн діалогу є на всіх рівнях комунікації. Медіація створює власну соціальну реальність зі специфічними емоційними правилами. Емоції регулюються часовими та просторовими чинниками.